Sammaltunturin
sopulivuosi, WSOY 1996, s. 21
⌐ Jukka Parkkinen 1996Revontulen kieli lipaisi
Kirjokantta, mutta vetΣytyi sitten takaisin kuin
kytevΣ tulenlieska. Varovasti Takku kohotti
etukΣpΣlΣnsΣ ilmaan kohti lΣnttΣ.
- Leisku, leisku, se kuiskasi.
Kuin ihmetellen valokieli kurkisti taivaan reunan
yli kohti Sammaltunturia ja Takkua. - Leisku,
Lemmingin tuli! Takku komensi vΣhΣn kovemmalla
ΣΣnellΣ, mutta revontulet eivΣt nΣyttΣneet
olevan millΣnsΣkΣΣn. Harmistunut Takku
tuijotti taivaalle. Sitten se rykΣisi ja yritti
joikua:
- Voiaa voiaa, luu lu luu.
Se ei kuulostanut kovin kaksiselta edes sopulin
omissa korvissa, pelkΣltΣ
piipitykseltΣ vain. Onneksi kukaan ei ollut
kuulemassa. Takku rykΣisi ja yritti uudestaan:
- Voiaa voi..
- Kukas sinΣ olet?
Kiukkuinen ΣΣni keskeytti joiun.
PelΣstynyt Takku kΣΣntyi ympΣri ja tuijotti
harmistuneen nΣk÷istΣ vanhaa sopulia. Se oli
sama ΣrisijΣ, johon Takku oli t÷rmΣnnyt
pesΣkΣytΣvΣssΣ - Kuka sinΣ olet? vanha
sopuli tivasi uudestaan.
- Ahkun Takku, Takku sanoi arasti ja vetΣytyi
varuillaan kiven vastakkaiselle reunalle. - Vai
niin, vanha sopuli murahti ja tuijotti hiukan
ymmΣllΣΣn olevan nΣk÷isenΣ nuorta sopulia.
Sitten vanhus tuhahti nenΣΣnsΣ ja kiipesi
yl÷s kivelle.
|