Analogový obraz je rozèlenìn do rastru velkého poètu obrazových elementù (pixelù), z nichž každý má pøiøazené èíslo, které udává jeho polohu a jas. U barevných obrázkù je každý pixel reprezentován trojicí èísel, které vyjadøují hodnotu jasu pro jednotlivé základní barvy RGB (R-èervená, G-zelená a B-modrá). Poèítaè s tìmito body zachází pomocí matematických výrazù, ale uživatel sleduje tento obraz pomocí zobrazovacího systému na monitoru.
Kromì snadné a rychlé manipulace, s jakou poèítaè s obrazovými daty pracuje, jsou dalšími zásadními výhodami
· na rozdíl od analogových, lze obrázky v digitální formì pøenášet nebo kopírovat bez ztráty kvality. Èísla zùstávají ve svìtì matematiky zase jen èísly.
· protože s tìmito daty pracuje poèítaè, který umí zacházet i s textem nebo se zvukem, je snadné kombinovat obraz s ostatními typy digitálních informací. To bylo také dùvodem revoluèních zmìn v tradièním i elektronickém zpùsobu publikování a komunikace vùbec.

Za nevýhodu lze považovat skuteènost, že obrazová data jsou vìtšinou daleko objemnìjší než napøíklad texty a zabírají tak podstatnì vìtší prostor na disku poèítaèe. Ale vzhledem k vývoji kompresních algoritmù, které poèáteèní objem dat efektivnì redukují, se dá pøedpokládat, že tato nevýhoda bude pouze relativní.