Copyright: Ale  Svoboda, Patrik Malina,  IDG Czech, a.s., 199


Smontujte si computer


1. kapitola

Smontujte si počítač: krabice, motherboard, paměti a procesor

Libor Chocholatý,

Vladimír Myslík

Tento krátký seriál, který tímto článkem začíná, je určen zejména těm, které již nebaví diktát výrobců počítačů a chtěli by si postavit počítač sami. Vyjde je to pravděpodobně levněji, ale hlavně si budou moci ušít počítač sobě na míru podle svých představ a podle své kapsy. Užitečné informace zde možná najdou i někteří zkušení uživatelé, kteří již nějaký ten počítač sestavili. Ze začátku se dovíte, jak vlastně takový počítač smontovat, abyste věděli, co vás čeká, jestli se rozhodnete takový počítač sestavit vlastními silami. Pokud ano, najdete v dalších pokračováních informace o tom, jak a kde takový hardware nakupovat, něco málo o nastavování počítače, o přídavných kartách a nakonec několik praktických rad. Nyní ale s chutí do první části, do práce dělníků počítačové revoluce, do montování počítačů.

Úkol je vcelku jasný sestavit součástky tak, aby vznikl alespoň trochu fungující počítač. K tomu budeme potřebovat počítačovou skříň (case) se zdrojem, základní desku (motherboard), harddisk, grafickou kartu, procesor, paměť, klávesnici, myš a monitor. Našimi základními pracovními nástroji bude křížový šroubovák, nůž, případně kleště. Podle některých publikací, které se montáží počítačů zabývají, byste měli také používat antistatický náramek. Podle našich zkušeností, před kontaktem se součástkami citlivými na elektrostatický náboj plně stačí se vybít dotykem zemnícího kolíku v elektrické zásuvce nebo případně dotykem s kovovou částí krabice počítače. Rozhodně však nemontujte počítač v místnosti nebo v oblečení, které způsobuje nabití elektrostatickým nábojem (např. ve svetru z umělých vláken, nebo na umělohmotném koberci). Přejděme tedy k první součástce počítačové skříni.

Velká krabice case

Počítačové skříně se vyrábějí v několika provedeních velké, malé, nízké a v poslední době dokonce i hezké (ty jsou ovšem ve výrazné menšině a jsou drahé). Jak tedy budeme postupovat skříň nejprve vyjmeme z přepravního obalu a odšroubujeme bočnice (u některých typů je nutné sundat celý plechový kryt). Vevnitř bychom měli najít síťový napájecí kabel (230 V), záslepky pro 3,5palcové a 5,25palcové montážní pozice, gumové nožičky, krycí masku konektorů a pytlík se šroubky. V PC se obecně vyskytují 3 typy šroubků, je proto vhodné ověřit, jsou--li v pytlíku všechny potřebné typy (často chybí šroubky používané k montáži harddisků). Je vhodné používat vždy správné šroubky, při použití špatných může totiž lehce dojít ke stržení závitu.

Základní deska

Nyní můžeme přejít k montáži motherboardu (základní desky). Před jeho vyjmutím z transportní krabice nejprve vybijeme statickou elektřinu. Poté motherboard přiložíme k nosné desce (ta jde většinou ze skříně vyjmout), tak abychom zjistili způsob uchycení buď šroubkem k distančnímu sloupku, který je zašroubovaný do nosné desky, nebo pomocí plastové distanční podložky, která se zacvakává do děr pro šrouby na motherboardu (viz obr.). Nosné desky mají obvykle velké množství děr, aby umožnily montáž většiny druhů motherboardů. Uchycení je nejčastěji realizováno pomocí 6 distančních sloupků, které musíme našroubovat do nosné desky na správné pozice. Na ně pak motherboard nasuneme a přišroubujeme správnými šrouby. V případě, že je uchycení realizováno pomocí plastových distančních podložek, postupujeme obráceně. Podložky zacvakneme do motherboardu a teprve poté nasadíme na nosnou desku skříně.

Pokud montujeme počítač s procesory Pentium II/III, Celeron nebo K7, je třeba zkontrolovat, jestli jsou na motherboardu pomocné umělohmotné držáky zabraňující náklonu a uvolnění procesoru. Tyto držáky nemusí být od výrobce namontovány, jejich zacvaknutí je ale triviální záležitostí. Může se stát, že jich výrobce dodal více než je třeba. V takovém případě si musíme vybrat správnou sadu, v současné době existují dvě: pro procesory SEPP Celeron a pro SECC2 cartridge Pentium II/III. Je tedy nutné vyzkoušet, která sada pasuje k našemu procesoru, držáky pak nacvakneme dříve, než přišroubujete motherboard.

Srdce a mozek

Na řadu přicházejí paměti a procesor. Nacvaknutí pamětí do patice je relativně snadnou záležitostí paměti SIMM i 168pinové DIMM paměti mají tzv. klíč (nesymetrický výřez v hraně konektoru), který znemožňuje paměť otočit nebo použít v nekompatibilní patici. Postup se malinko liší u SIMM a DIMM pamětí. U DIMM pamětí (v současné době asi nejrozšířenější) je postup nejjednodušší, pamět kolmo zasouváme do patice a pomocí bočních úchytů a mírného tlaku shora zatlačíme do patice tak, aby boční úchyty zapadly do výřezů v paměti. V případě SIMM pamětí musíme postupovat poněkud opatrněji. Paměť vložíme šikmo do patice a pak ji zatlačíme dozadu na místo. U těchto pamětí je třeba dávat pozor aby správně zapadly boční záklapky. Ty musíme také hlídat při vyjímaní SIMMů z patice, v žádném případě se nesmí použít hrubé násilí, záklapky je třeba odsunout do strany (např. pomocí šroubováku nebo nehtů) a pak mírným tahem SIMM vyklonit do strany a pak lehce vyjmout. Paměti jsou nejcitlivější na elektrostaticky náboj, proto se před manipulací s nimi pro jistotu vybijte do šasi počítače.

U montování procesoru existuje také několik variant montáže, v závislosti na použitém procesoru. Zde se budeme věnovat pouze 2 nejrozšířenějším variantám:

procesor určen pro slot typu SLOT 1/SLOT A zasunuje se do dlouhého konektoru již s namontovaným větrákem. Chladiče boxovaných procesorů Intel (s certifikovaným Intel chladičem) dokonce umí měřit rychlost otáčení větráčku a indikovat tak jeho zastavení. Na procesory Intel Celeron v provedení SLOT1 je nutné nacvaknout chladič pomocí spony procházející 4 otvory v destičce procesoru. Nesmíme samozřejmě zapomenout na připojení napájení k větráku.

Procesor nelze otočit, má stejně jako paměti klíč. Při zasouvání se nebojte zatlačit a hlavně zkontrolovat, jestli už nejsou vidět zlacené kontakty procesoru to by znamenalo, že není zasunut dostatečně hluboko do konektoru. Plastové držáky procesoru usnadňují kontrolu měly by zaaretovat procesor a zabránit jeho samovolnému uvolnění.

procesor je určen pro socket 370 (Intel Celeron PPGA, Pentium III FCPGA) nebo Socket 7 (Pentium, AMD K6,...) procesor se v tomto případě zaaretovává packou, při zasouvání do patice nelze otočit, má vyznačen roh, který pasuje do vyznačeného rohu patice. Po zaaretovaní procesoru se přes něj sponou připne chladič a větrák, který je nutné zapojit buď propojovacím kablíkem přímo na motherboard, nebo na napájecí konektor zdroje počítače. Aby se zlepšilo chlazení procesoru (což je v parných letních dnech často příčinou zamrznutí počítače), namažte styčnou plochy procesoru a chladiče pastou na chladiče pro snížení tepelného odporu. Může tak dojít k ochlazení procesoru až o 5 stupňů Celsia.

Konec ????

Nyní již máme připraveny hlavní součástky a mohli bychom se pustit do prvního testu funkčnosti. K němu se ale již dnes nedostaneme, ten vás spolu se zapojováním grafické karty, harddisku a floppy mechanik čeká příští týden v dalším pokračování.

Pokračování příště

9 3652 / alsn


2. kapitola

Smontujte si počítač motherboard, grafiku, disky a diskety

Libor Chocholatý,

Vladimír Myslík

V minulém díle jste se dověděli, jak sestavit základní kostru počítače, připojili jste paměti, procesor a pomalu jste ve stavu, kdy byste počítač chtěli poprvé spustit. Právě tomu spolu s úvodem do připojování disků, disket a rozšiřujících karet se budeme věnovat v tomto díle. Tedy samozřejmě pouze tehdy, pokud vás minulý díl neodradil a nenecháte si raději počítač smontovat někým jiným.

Pro ty, kteří stále ještě chtějí smontovat počítač sami, začíná tato další část, do které vstupujete s již základním zapojením motherboardu a připravujete se na první zahořovací test.

Napájení pro motherboard

Nyní jsou již všechny klíčové součástky (procesor a paměti) zasunuty na svých místech a je tedy vhodné provést první test funkčnosti. Zapojíme kablíky od skříně počítače (Reset, harddisk led, u ATX systému vypínání napájení, u starších systémů ještě Turbo apod.) dříve, než bude vnitřek počítače zaplácán dalšími kabely. Kam tyto kabely připojit, najdete v dokumentaci k motherboardu. Často se vám také může stát, že vám některé kablíky nebo naopak pozice zbudou. V takovém případě rozhodně nepodléhejte panice a nepokoušejte se tyto kabely připojit za každou cenu, není to rozhodně vhodné řešení. K takovým případům může lehce dojít, např. starší skříně mají kabely od tlačítka Turbo, které se u moderních počítačů již nezapojuje a naopak většina motherboardů je připravena na připojení Key Lock (uzamykání klávesnice), které asi nemáte na skříni nebo jinde k dispozici. Kablíky se často podaří nasadit s obrácenou polaritou, v takovém případě kontrolky nemusí fungovat a diody nesvítí. Musíte tedy kablíky obrátit. Nebojte se, k poškození motherboardu nebo skříně nedochází.

Aby motherboard fungoval, je třeba také připojit napájení u ATX systémů je to velice jednoduchá akce, napájecí konektor nelze otočit, je to velký svazek s 20 dráty vedoucí ze zdroje, který zapojíme do základní desky. Lehce ho tlačíte až do zacvaknutí pojistky. U ostatních systémů je napájení řešeno pomocí dvou 6drátových konektorů, které musí být zapojeny na motherboard tak, aby sousedily černé dráty. U neATXových systémů se ještě musí připojit sériové a paralelní konektory, přišroubované na záslepce.

Videokarta

Nyní byste měli připojit videokartu. Na některých levných motherboardech jsou integrované videokarty, konektor k videovýstupu se pak u neATXových systémů montuje také na záslepku jako sériové a paralelní porty. Pokud je to váš případ, pak berte následující část pouze informativně.

Skříň má vzadu většinou 8 štěrbin s nevylomenými plechy tyto štěrbiny jsou v místech, kde mají být rozšiřující karty počítače jako např. videokarta, zvuková karta, síťová karta apod. Aby se dala videokarta zamontovat, musíte vylomit plech v příslušném místě. Zde nastává první zádrhel, musíte správně určit typ provedení konektoru své zásuvné karty (nejčastěji asi AGP, PCI nebo ISA). Naleznete správný typ a v příslušném místě vylomíte plech vypáčením šroubovákem a opatrným vytažením kleštěmi podobně, jako když otevíráte krabičku sardinek. Pokud nemáte dost zkušeností či sebejistoty, dělejte tento krok bez přítomnosti motherboardu abyste jej případně nezničil. Další plechy je nutné vytrhnout také při instalaci záslepek s konektory.

U některých skříní nejsou vylamovací plechy, ale 8 plnohodnotných záslepek přišroubovaných šroubky (ty se používají i u předchozího typu pro zakrytí vylomených, ale již nepotřebných děr).

Do vybrané pozice pak zasuneme videokartu a zaaretujeme šroubem. I po utažení šroubu je třeba zkontrolovat, jestli konektor "sedí" a zlacené kontakty konektoru nevyčuhují ven. To by indikovalo nedostatečné zasunutí podobně jako v případě Slot 1 procesoru, ale v případe AGP možná i s fatálními následky. AGP konektor je totiž citlivější a speciálně levné skříně z tenkého plechu mají tendenci se kroutit a dokonce i při transportu již smontovaného počítače může dojít k vysunutí karty!

První test

Nyní již je vše připraveno na první otestování. Před vlastním startem zkontrolujte, jestli v počítači nejsou volné šroubky, jestli je napájecí konektor motherboardu zasunut správně a je-li videokarta zaaretována. Připojte klávesnici, monitor a napájecí šňůru 230 V. Zkuste počítač zapnout. Měl by naběhnout a objevit se nějaká úvodní obrazovka, která závisí na použitém motherboardu (nejčastěji dojde k testování paměti a uživatel má možnost vstoupit do setupu). V opačném případě vše překontrolujte (jestli je vše dobře zasunuto) a pokud ani to nepomůže, pak si počkejte na díl seriálu, kde budeme popisovat případné komplikace.

Zde jen ve zkratce: pokud nenaběhne větrák počítače, chyba bude pravděpodobně v napájení či nepřipojeném tlačítku zapínání u systému ATX, které se připojuje na vlastní motherboard. Pokud systém dále nežije, zkuste zatlačit všechny prvky do svých konektorů a znovu počítač zapnout. Při úplném vyndavání komponent počítače a dalším přepojování vždy vytáhněte síťovou napájecí šňůru!

Pokud vše funguje, je také vhodné otestovat připojené kablíky na motherboardu, systém by měl při startu pípnout pomocí připojeného reproduktoru, měla by svítit kontrolka Power a mělo by fungovat tlačítko Reset a tlačítko pro vypnutí počítače. Pokud tomu tak není, asi máte kablíky připojeny na špatné místo a nebo máte obrácenou polaritu.

Instalace HDD,

floppy a CD-ROM

Jakmile víte, že systém žije a vše funguje, můžete přistoupit k instalaci harddisku, CD-ROMu a disketové mechaniky. Samozřejmě s vytaženou napájecí šňůrou.

Rozhodněte se, do kterých šachet chcete umístit svoji CD-ROM a disketovou mechaniku (dále uvažujeme pouze montáž 3,5palcové mechaniky, mechanika 5,25 palce se již příliš často nepoužívá, platí pro ni ale podobné postupy). Některé skříně mají kolem 3,5palcových šachet zvýšenou obrubu, která vadí při stisku tlačítka pro vysunutí diskety v takovém případě dejte disketovou mechaniku do horní šachty. U CD-ROMu zase zvažte, která pozice je dosažitelná od pracovního stolu (např. pokud bude počítač umístěn pod stolem, je vhodné umístit CD-ROM co nejvýše).

Harddisk je nejlepší umístit tak, aby žádná jeho strana (dolní či horní) nebyla přímo přikryta jinou plochou, tedy např. sousedící disketovou mechanikou. To by mohlo způsobovat zbytečně nadměrné zahřívání harddisku, vedoucí k jeho postupnému zničení. Od harddisku pak nejspíše půjde plochý kabel až k CD-ROMu podívejte se tedy, jestli je dostatečně dlouhý a při rozvrhu kam co dát, mějte toto na paměti. Je také dobré myslet na přístup ke konektorům na motherboardu.

Na motherboardu jsou konektory pro ploché kabely k harddisku a disketové mechanice. Každý plochý konektor má na jedné straně červený drát tento červený drát by měl jít k vyznačenému začátku konektoru označovaného jedničkou nebo puntíkem na motherboardu. U harddisku a u CD-ROMu je většinou (raději však zkontrolujte v dokumentaci) červený drát čili jednička blíže k napájecímu konektoru. Je důležité dodržet polaritu kabelu a neotočit ho, protože pak by systém nemohl nalézt harddisky, nebo v případě otočeného kabelu k disketové mechanice by tato pořád svítila a nefungovala (v obou případech by ale nemělo dojít ke zničení součástek). Kabely mají často na konektoru klíč, který brání jeho špatnému zasunutí, není to ale pravidlem, často je klíč pouze u konektoru, který je určen k zasunutí do motherboardu.

Rozhodněte se také, zdali budete mít na jednom plochém kabelu zároveň harddisk i CD-ROM, nebo je připojíte každý na samostatný kabel. Nutno podotknout, že všechny nové motherboardy mají na sobě 2 konektory pro harddisky a IDE CD-ROMy, ale ne každý má přibalen i druhý diskový kabel. Důležité je totiž to, že když se rozhodnete dát harddisk a CD-ROM na stejný kabel, musíte nastavit vzadu na obou zařízeních, které z nich bude první a které druhé, jinak se nebudou snášet a nedohodnou se počítač je pak ani neuvidí. Je vhodné toto nastavení provést dříve, než obě zařízení zamontujete, protože zadní panel s jumpery (přepínači) je většinou hodně špatně přístupný a navíc musíte vědět, jak zařízení (harddisk/CD-ROM) najumperovat. Tuto informaci si poznamenejte někam vedle (tedy pokud nemáte brožuru dodanou výrobcem), těžko byste se k ní pak dostávali. Např. disky Western Digital mají několik pozic (disk první master, druhý slave, disk samostatný), tato informace je napsána na spodní straně disku pod polem jumperu a často je viditelná pouze při kompletním vysunutí disku z počítače. U některých starších disků různých výrobců se vám dokonce může stát, že tato informace chybí úplně a vám pak nezbývá nic jiného, než začít experimentovat.

Zase příště

Bohužel, problematika připojování disků a disket je relativně obsáhlá a do tohoto pokračování se již více nevejde. Další informace proto najdete zase až příští týden, kdy by již konečně mělo dojít k dokončení celé montáže.

Pokračování příště

0 0001 / alsn


3. kapitola

Smontujte si vlastní počítač disky, diskety a troubleshooting

Libor Chocholatý

Vladimír Myslík

V tomto 3. díle dokončíme montáž pevných disků, disketové mechaniky a CD-ROM. Dovíte se něco o připojování periferií k počítači (klávesnice, reproduktory) a část bude věnována i problémům, ke kterým může dojít. V této části tak bude dokončen celý popis montáže, na jehož konci byste měli mít funkční počítač, který bude připraven k instalaci softwaru. Takže vzhůru do práce, dělníci počítačové revoluce.

Z minulého dílu máte již předpřipravené harddisky a určili jste pozice, kam budete tato zařízení montovat. Důležité je nezapomenout správně nastavit přepínače na jednotlivých mechanikách, aby vše po zabudování fungovalo. Také si zapamatujte, kde je začátek konektoru tedy kam připojíte červený drát.

Montáž disků

Nyní můžete namontovat disketovou mechaniku, harddisk a CD-ROM do skříně harddisky mají speciální šroubky, které nejsou metrické, ale pozor, jsou podobné jiným šroubům používaným v PC proto buďte opatrní a nezaměňte je. Vhodné je si je předem vyzkoušet. Pokud totiž k montáži použijete špatné šroubky, bude se vám harddisk později velice špatně odmontovávat. Pokud máte levnější nebo menší skříň, kde je přístup k šroubkům disketových mechanik či harddisku blokován motherboardem, tak stačí uchytit tato zařízení pouze na 3 šrouby (což plně postačuje) nebo je namontovat dříve než motherboard. Jestliže plánujete častější vyměňování harddisků a jiných komponent, myslete na to již při nákupu skříně a pořiďte si raději skříň s odnímatelným držákem motherboardu, pak se totiž k pevným diskům a mechanikám můžete dostat relativně lehce. Jakmile jsou všechny diskové mechaniky přišroubovány, můžete připojit jejich napájení a plochý datový kabel v takovém pořadí, ve kterém se vám to bude lépe realizovat.

Napájecí konektory nelze otočit, mají klíče, které tomu zabraňují. Většinou se používají konektory Molex (podle firmy, která ho vyrábí) tedy zejména pro harddisky, mechaniky CD-ROM a pro 5,25palcové disketové mechaniky. Často jde takový konektor velmi ztuha vysunout, v takovém případě se ho pokuste vytáhnout kýváním ze strany na stranu. Dalším používaným konektorem je menší konektor Berg (např. pro 3,5palcovou disketovou mechaniku), který lze násilím špatně nasadit. To má fatální důsledky spečený kabel, zápach a zničený motherboard nebo disketová mechanika.

Co se týká datových kabelů, je situace velice podobná. U harddisku nezáleží, který konec kabelu je který (i když na straně označené červenou ano) ale u disketových mechanik na tom záleží. Do floppy se připojuje ten konec, který má kousek od konce překříženo několik drátů, do počítače se pak připojuje opačný konec kabelu.

Nyní ještě malá zmínka týkající se UltraDMA. Pro využití UDMA/66 na moderních motherboardech je třeba použít 80žilového kabelu dodaného výrobcem, který má lepší elektrické vlastnosti. Zde je důležité upozornit na nutnost připojovat na tento kabel pouze zařízení s UDMA/66. V případě připojení jiných disků, které UDMA/66 nepodporují, nelze využít výhody 66MHz přenosu a zařízení pak budou pomalejší.

Konečně hotovo

Teď by měl být počítač již plně zapojen. K jeho dobré dlouhodobé funkčnosti je dobré, aby se zevnitř skříně odsával horký vzduch prouděním. To však v případě malých skříní není vůbec jednoduché a pokud začne počítač chybovat, na vině může být právě příliš vysoká vnitřní teplota. Částečně se to dá zlepšit vyvázáním vnitřních kabelů (speciálně datové kabely od harddisků a floppy mechanik), které v úzkých prostorách vadí proudění vzduchu. Vyvázání je však vhodné provést jako úplně poslední krok, poté, co již máte plně funkční počítač a je nainstalován operační systém.

Ještě předtím je ale potřeba zjistit, jestli opravdu vše funguje tak jak má. Chyby se mohou vyskytnout např. v příliš volných konektorech napájení, vedoucích postupem času k jejich vyklepání a k poškození dat na disku či k jeho zničení. Další možné příčiny chyb mohou být špatně nastavené jumpery na disku nebo CD-ROMu, polovysunutý plochý datový kabel, otočený kabel v jednom konektoru, zasunutí pouze jedné řady konektorů u floppy mechaniky apod.

Právě takový první testovací krok provede BIOS vašeho počítače. Po zapnutí by měly být detekovány všechny disky a floppy mechanika by měla provést kalibraci projevující se rozsvícením a zabzučením při pohybu servozařízení. Na to je potřeba (většina motherboardů je tak defaultně nastavena) mít v BIOSu počítače nastaven mod autodetekce u všech disků a povolenou položku "floppy seek at boot". Pokud váš počítač nalezne všechna zařízení můžete předběžně považovat svoji montáž za úspěšnou.

Další bod, který vás čeká po zavření počítače, je připojení všech vstupních/výstupních zařízení, která jste ještě nepřipojili. Ve většině případů je to jednoduchá akce připojení monitoru nebo tiskárny. V těchto případech totiž konektor pasuje pouze do jedné zástrčky vzadu na počítači. Daleko hůře je tomu u PS/2 klávesnice a myši nebo při připojování audiozařízení. Často je sice konektor navíc označen vysvětlujícím piktogramem, ale není to bohužel pravidlo. V tomto případě se vám může stát, že připojíte zařízení nesprávně. Není to sice žádná tragédie, přesto je to nechtěná komplikace. Právě proto vznikl standard PC99, který kromě jiného zavedl i barevné označování konektorů (viz tabulka).

Teprve nyní po připojení všech potřebných zařízení, po nainstalování operačního systému a otestování všech součástek, máte padla. Většinou taková montáž dopadne dobře a vy si můžete užívat plodů své tvorby počítače, který jste si nejen sami koupili, ale i sami oživili. Nebýt vás, vašeho šroubováku, rozčilování a hlavně času, nikdy by ten počítač před vámi neožil. Bohužel neumí ještě myslet a vděčnosti se asi od něj příliš nedočkáte, ba právě naopak, spíše bude chtít nové součástky, další paměť jinými slovy moře práce a peněz. To je ale trošku o něčem jiném.

Tady vlastní montáž pro ty šťastnější (tedy pro ty, kterým všem funguje) končí a začíná část, která snad poradí těm méně úspěšným část věnovaná lokalizaci a řešením problémů.

Troubleshooting

První věc, kterou je dobré udělat v případě výskytu jakýchkoliv problémů, je zkontrolovat, jestli je správně zapojen reproduktor na motherboard pomocí pípání je tak motherboard schopen oznámit některé problémy.

Kromě defektních součástek (které jsou spíše raritou, příklad vidíte na fotografii) se většinou jedná o některý z těchto problémů:

Přepínač 120/230 V je přepnut na 120 V, což se může nechtěně stát v takovém případě je zdroj asi zničen a musíte ho nahradit.

Po startu čelním tlačítkem Power u ATX systémů se nic neděje buď není počítač zapojen do sítě, nebo není zapnut kolébkový vypínač vzadu na zdroji (pokud tam je) anebo je na základní desce špatně připojen kablík tlačítka Power. Samozřejmě je nutné mít zapojen napájecí kabel k motherboardu.

Po startu se rozběhnou větráky, ale nesvítí kontrolka Power na skříni asi je otočen kablík k LED--diodě nebo je připojen nesprávně.

Nefunguje klávesnice, kontrolky na klávesnici při startu neblikly asi není připojena (některé motherboardy v tomto případě pípají). U ATX systémů zkontrolujte, jestli není klávesnice zapojena do konektoru PS/2 určeného pro myš.

Nefungující počítač staršího systému AT napájecí konektory u AT systému jsou nesprávně nasazeny, mají být černými kabely k sobě, pravděpodobně nedojde ke zničení motherboardu, ale nefunguje. Musí se tedy zapojit správně buď otočit polaritu, nebo podle manuálu najít správnou pozici.

Počítač sice naběhne, ale po určité době se zakousne pravděpodobně buď nekvalitní paměť, která nestíhá (dá se v BIOSu zpomalit), nebo se přehřívá procesor (zkontrolujte, zda-li se bez problémů točí větrák na procesoru).

Počítač ani po kontrole všech zapojení konektoru nenabíhá možná je v BIOSu špatně nastavena rychlost nebo napájení procesoru. V tomto případě vymažte obsah CMOS paměti zkratováním (propojením) jumperu na základní desce podle manuálu dodaného k motherboardu. U systému, kde se rychlost procesoru nastavuje jumpery na desce, zkontrolujte nastavení rychlosti a napětí procesoru.

Počítač nenalezne harddisk nebo floppy mechaniku kromě nezapojení napájení k floppy mechanice či harddisku je problém většinou v otočeném plochém datovém kabelu, u floppy se tato chyba projevuje svícením kontrolky, u harddisku je to indikováno většinou jeho neroztočením.

Počítač nenalezne harddisky kabely k HDD jsou správně, ale disky na témže kabelu jsou špatně nastaveny, u IDE disků mohou být dva na jednom plochém datovém kabelu, jeden disk musí byt nastaven (jumperem) jako první(master) a druhý jako podřízený(slave), jinak se nedohodnou a počítač je nenalezne. To samozřejmě platí i v kombinaci s IDE CD-ROM mechanikou.

Jindy funkční počítač přestal po převozu na jiné místo fungovat nejspíše je vypadlý konektor, u levných skříní z tenkého plechu se mohou přeusadit karty a vyskočit z konektoru.

Končíme?

A to je opět protentokrát všechno. V příštím díle byste měli najít dokončení Troubleshootingu. Probereme také podrobně výhody a nevýhody montáže počítače doma a v neposlední řadě se budeme věnovat konkretním radám pro nákup komponent. To vše ale samozřejmě až za týden.

Pokračování příště

0 0054 / alsn

Doporučené barvy konektorů standardu PC99

Konektor	Barva

Analogové VGA	modrá

Audiovstup	světle modrá

Audiovýstup	citrónová

Digitální monitor	bílá

IEEE 1394	šedá

Mikrofon	růžová

MIDI/Gameport	zlatá

Paralelní port	burgundská

PS/2 klávesnice	purpurová

PS/2 myš	zelená

Sériový port	zelená nebo tyrkysová

Reproduktor/subwoofer	oranžová

Reproduktor/pravo-levý kanál	hnědá

USB	černá

Video výstup	žlutá

SCSI, síť, telefon, modem atd.	žádná


4. kapitola

Smontujte si vlastní počítač -- troubleshooting a rady do života

Libor Chocholatý

Vladimír Myslík

Takže opět po týdnu se znovu setkáváme nad dalším pokračováním našeho seriálu o montování počítače vlasními silami. Jak již bylo minule slíbeno, dokončíme část věnovanou problémům a jejich řešení a malinko se podíváme na problematiku výhod a nevýhod montování počítače vlasními silami. Na závěr nakousneme problematiku výběru těch správných součástek. Nyní ale již žádné zdržování a hurá do práce.

Už jsme v tomto seriálu konstatovali, že pro montéra počítače je integrovaný reproduktor malým pokladem. Pomocí jeho pípání lze totiž velice často odhalit příčinu problému pouhým nahlédnutím do manuálu dodaného k základní desce. Bohužel ne všichni výrobci dodají kompletní dokumentaci. V takovém případě se vám možná bude hodit tabulka s POST (Power On Self Test) kódy. Samozřejmě se ale jedná pouze o velice zkrácený výpis, kompletní informace musíte hledat na Webu výrobce BIOSu vašeho počítače.

Troubleshooting II.

Dnešní část problémů proto načneme dvěma nejčastějšími důvody nestartujícího, ale pípajícího počítače:

* počítač pípá a nic se nezobrazuje (viz kódy v tabulce) -- není videokarta, nebo není připojen monitor k videokartě, která detekuje jeho přítomnost.

* počítač pípá (viz kódy v tabulce) -- paměť RAM je špatná, může také být jen špatně zasunuta.

To jsou také poslední dva tipy, které by vám měly pomoci vyřešit problémy s nefunkčním počítačem. Ty ale zdaleka nejsou to jediné, co vás může potkat. Velice často mohou nastat problémy v souvislosti s nastavením BIOSu, ke kterým může dojít u jinak funkčního nabíhajícího počítače. Podívejme se tedy na ně poněkud podrobněji:

* počítač se zakousává, zejména při větší zátěži -- po vyloučení přehřívání procesoru (tato problematika byla probrána již v minulých dílech) je viníkem pravděpodobně paměť, v BIOSu proto nastavte pomalejší časování (místo 2222 dejte 3333, či více)

* dochází k porušení integrity dat na harddisku, Windows kolabují, případně přestanou nabíhat -- některé harddisky nepřenášejí data správně při UDMA/66 či dokonce UDMA/33, zkuste tedy zakázat podporu UDMA pro tento disk či pro všechny. K tomuto dochází hlavně na přetaktovaných čipsetech s jinak funkčními pevnými disky.

Potkají mne problémy často?

Ačkoliv byla předchozí sekce relativně dlouhá (tedy včetně minulého dílu) a mohlo by se tak zdát, že k problémům dochází více než často, je pravda poněkud jiná. Hlavní příčinou většiny problémů je lidský faktor, poruchy hardwaru jsou spíše výjimkou.

Obecně pak lze říci, že dnešní PC jsou velmi odolné proti zničení. Přežijí otočení kabelu, špatně nastavený jumper (přepínač) a další nepravosti. K těm by ale nemuselo téměř vůbec docházet -- většina konektorů je totiž klíčována proti otočení kabelu a téměř vše ostatní je uděláno tak, aby nemohlo dojít k jejich otočení nebo zapojení na špatné místo. Při zapojování tedy stačí většinu kroků řádně promyslet a nebát se zatlačit odporující konektory. U ATX systému je nutné pouze znovu upozornit, že součástky jsou pod proudem, i když je počítač "vypnutý", proto při montáži vždy odpojte síťový kabel, ale to samozřejmě platí o všech elektrických zařízeních.

Byt či nebýt aneb stojí to vůbec za tu námahu?

Pokud jste dočetli až sem, jistě vidíte, že pokud půjde vše hladce (a většinou jde), je sestavení nového počítače relativně jednoduché a je otázkou zhruba 3 hodin. Pokud se však vyskytne problém, jeho řešení může trvat i desítky dnů, tedy včetně agendy, vracení a reklamace dílů. Naskytá se proto otázka, zdali je úspora při vlastním sestavení tak velká, aby ospravedlňovala vlastnoruční sestavení počítače. Z vlastní zkušenosti můžeme říci, že u nových systému Pentium II/Celeron a vyšších v kombinaci se základními deskami s čipsety od Intelu jsou problémy minimální.

Mohou však nastat další problémy, příkladem budiž koupě extrémně levných PC100 paměťí SDRAM, které jsou pomalejší než o sobe tvrdí -- starší a pomalejší paměťi jsou totiž přebrušovány a vybavovány novým typovým označením rychlejších paměťi. Je to obdoba falešných značek výrobku, nacházejících se na levných tržištích -- paměťi sice budou pracovat na dané frekvenci, ale ne tak spolehlivě a při kombinaci více paměťí v paměťových bankách může docházet k častějším chybám a zamrznutí počítače.

V tomto seriálu se sice nebudeme zabývat softwarovým nastavením, ale i tato část k celkové montáži patří. Ono totiž nainstalovat operační systém na určitou kombinaci hardwaru může být často skoro nadlidský úkol. I z tohoto důvodu si rozmyslete, zdali si opravdu všechno chcete dělat sami. Dnes je trh s PC tak přeplněný, že jistě najdete vhodného prodejce, který si za kompletaci, zahoření počítače a instalaci operačního systému nenaúčtuje žádné horentní sumy. Vše je jen na vás, tento seriálek má sloužit nejen jako průvodce "dělníka počítačové revoluce", ale i jako výstražný signál lidem, kteří chtějí ušetřit za každou cenu. Určitě budete souhlasit s tím, že nemá význam ušetřit pár tisíc korun a mít potom spoustu problémů.

Rozhodnete-li se totiž koupit si už hotový počítač, nemusíte procházet celé martyrium oživování systému a instalace milionu ovladačů. Na druhou stranu však musíte věřit vybranému výrobci, že vše udělá přesně podle vašich představ.

Jak si vybrat prodejce hotového počítače ?

Podívejme se tedy, jaké ukazatele byste měli u prodejců počítačové techniky sledovat. Nejdůležitějšími ukazateli je poskytovaný servis a záruky.

Při objednávání počítače se proto vyhněte prodejcům, kteří poskytují záruku pouze 6 měsíců -- je to známkou toho, že jedou na minimálních profitech a nemohou si dovolit vás za vaše peníze dostatečně obsloužit. Rozumná doba záruky na vlastní počítač je 1 rok (po této době systém stejně ztrácí svou cenu). Nemá tedy smysl platit záruku 3 roky, stojí vás to často velké peníze a po 3 letech je cena počítače 8krát nižší, navíc váš prodejce už dávno nemusí existovat. Poněkud jinak je tomu u monitoru, minimální rozumná doba záruky je 2 roky. Záruku většinou poskytuje sám výrobce, po prodejci tedy chtějte záruční list k monitoru zvlášť. U dražších monitorů (17 palců a výše) je pak rozumné mít záruku 3 roky, takový monitor totiž celý počítač určitě přežije a to často i několikrát.

Po prodejci nezapomeňte požadovat nastavení BIOSu počítače. Toto nastavení se vám později může velice hodit v případě, že si nastavení smažete nebo nastavíte na špatné hodnoty.

Takže "bastlit" nebo nechat smontovat?

Možná vám předchozí odstavce připadají poněkud zvláštní. Proč v článku, jehož posláním je naznačit cestu k montáži vlastními silami, jsou čtenáři převědčováni o úplném opaku? Odpověď jste určitě již našli sami, jako u všeho, i zde čas jsou peníze. Pokud čas, který byste vynaložili k montáži, můžete upotřebit lépe, pak si počítač raději nechte smontovat.

Podívejme se tedy na krátké shrnutí pro a proti při montáži počítače na koleně a při nákupu:

Vlastní montáž

+ ušetříte cenu montáže

- minimální záruka na jednotlivé součástky

- problémy, které nemůžete někomu hodit na hlavu

+ vlastní sestava dle libosti

+ kontrola nad komponentami

Nákup

+ za (nízkou) marži prodejce delší záruku

+ servis

+ odladění součástek a softwaru

- velcí prodejci se nechtějí zabývat specialními nároky zákazníka

- nepříjemnosti s reklamacemi dílů, dokazováni nefunkčnosti polofunkčních komponent je často téměř nereálné

Pokud se snad rozhodnete pro druhou variantu, je zde ještě několik faktorů, na které byste rozhodně neměli zapomenout. Asi nejlepší je nejprve si zjistit

nabídku ostatních a vyřadit prodejce s nevyhovujícími zárukami či servisem. Rozdíl v řádech stovek korun mezi prodejci je naprosto zanedbatelný, i nějaký ten tisíc nehraje roli, podívejte se zejména po službách, které prodejce nabízí (např. telefonický servis nebo servis až v domě, dovoz počítače apod.). Také si zjistěte, zdali váš prodejce dává na zavřený počítače pečeť -- někteří prodejci si tím chtějí pojistit, že za nimi zákazník v případě upgradu přijde a zaplatí. U středních a malých prodejců je zapečeťování počítače relativně podezřelé.

Zase příště

No, a to je pro tentokráte všechno. V příštím pokračování vás čeká drobný průvodce jednotlivými komponentami počítače. Měli byste v něm najít základní informace na co si dát pozor a co je naopak u součástek nedůležité.

--- als ---


5. kapitola

Smontujte si vlastní počítač -- co tam vlastně dáti

Libor Chocholatý

Vladimír Myslík

Pomalu, ale jistě se tento seriál blíží ke konci, už jenom dvě pokračování a celý seriál uzavřeme. V dnešním předposledním dílu vás už vlastně žádné montovaní nečeká, hlavní náplní tohoto pokračování je totiž výběr součástek a dokončení tématu z předchozího čísla. V něm jsme nakousli problematiku, zda je výhodnější montovat počítač vlastními silami, anebo raději použít služeb nějaké firmy.

Na tuto otázku není v žádném případě jednoduchou odpověď. Ačkoliv je montáž vlastními silami velice lákavá, zejména po finanční stránce není rozhodně doporučeníhodná v každém případě. Často může být výhodnější použít služeb nějaké specializované firmy. Výhody a nevýhody montáže vlastními silami jsou vcelku zřejmé -- cena, větší kontrola, více zábavy a tomu odpovídající riziko. Při montáži firmou je problém malinko složitější, vše se v tomto případě odvíjí od možností, které firma poskytuje.

Jak si vybrat prodejce hotového počítače?

Podívejme se tedy, jaké ukazatele byste měli u prodejců počítačové techniky sledovat. Nejdůležitějšími parametry jsou poskytovaný servis a záruky.

Při objednávání počítače se vyhněte prodejcům, kteří poskytují záruku pouze 6 měsíců -- je to známkou toho, že jedou na minimálních profitech a nemohou si dovolit vás za vaše peníze dostatečně obsloužit. Rozumná doba záruky na vlastní počítač je 1 rok, po této době systém stejně ztrácí svou cenu. Nemá tedy smysl platit záruku 3 roky, stojí vás to často velké peníze a po 3 letech je cena počítače 8krát nižší a navíc váš prodejce už dávno nemusí existovat. Poněkud jinak je tomu u monitoru, minimální rozumná doba záruky je 2 roky. Záruku většinou poskytuje sám výrobce, po prodejci tedy chtějte záruční list k monitoru zvlášť. U dražších monitorů (17 palců a výše) je pak rozumné mít záruku 3 roky, takový monitor totiž počítač určitě přežije, a to často i několikrát.

Po prodejci také požadujte nastavení BIOSu počítače. Toto nastavení se vám později může velice hodit v případě, že si jej smažete nebo zadáte na špatné hodnoty.

Takže "bastlit", nebo nechat smontovat?

Možná vám předchozí odstavce připadají poněkud zvláštní. Proč v článku, jehož posláním je naznačit cestu k montáži vlastními silami, jsou čtenáři přesvědčováni o úplném opaku? Odpověď jste určitě již našli sami -- jako u všeho, i zde čas jsou peníze. Pokud čas, který byste vynaložili k montáži, můžete upotřebit lépe, pak si počítač raději nechejte smontovat. Takové malinké shrnutí možných pro a proti při montáži počítače na koleně a při nákupu pak najdete v tabulce.

Pokud se snad rozhodnete pro druhou variantu, je zde ještě několik faktorů, na které byste rozhodně neměli zapomenout. Asi nejlepší je nejprve si zjistit nabídku ostatních a vyřadit prodejce s nevyhovujícími zárukami či servisem. Rozdíl v řádech stovek korun mezi prodejci je naprosto zanedbatelný, i nějaký ten tisíc nehraje roli. Podívejte se zejména po službách, které prodejce nabízí (např. telefonický servis nebo servis až v domě, dovoz počítače apod.). Také si zjistěte, zdali váš prodejce dává na zavřený počítače pečeť -- někteří prodejci si tím chtějí pojistit, že za nimi zákazník v případě upgradu přijde a zaplatí. U středních a malých prodejců je zapečeťování počítače relativně podezřelé.

Co to vlastně chci?

Nyní jste tedy již učinili rozhodnutí zda zmontovat, či nechat smontovat, a nastává další asi nejdůležitější moment -- musíte se rozhodnout, co vlastně chcete. Protože to, co si vyberete, budete mít, a to asi i docela dlouhou dobu. V dnešní době výpočetní technika zastarává neuvěřitelným tempem a počítače staré několik let již dávno nikdo nechce používat. Právě proto je vhodné nákup všech komponent důkladně uvážit. Vhodným nákupem můžete ušetřit docela velké peníze. V další části proto probereme jaké součástky je vhodné v dnešní době nakupovat a na které si raději nechat zajít chuť. Ve výpočetní technice totiž platí to samé co v normálním životě, tedy nejdražší není vždy nejlepší a že šetřit se má s rozmyslem.

Šetřit, či nešetřit?

Na co je vhodné dávat důraz při nákupu počítače více a na co méně? Záleží předevšín na účelu, pro který se daný počítač pořizuje. Pro kancelářské práce většinou stačí libovolný počítač v nejnižších cenových hladinách. Tedy co se týká výkonu procesoru 366 Hz určitě postačí, k tomu 64 MB RAM a nejlevnější 4MB videokarta. Na těchto součástkách lze určitě výrazně ušetřit. Na druhou stranu by se rozhodně nemělo šetřit na součástkách, se kterými přichází každý do styku nejvíce -- klávesnice, myš a monitor. Na monitoru určiě nešetřete, přežije samotný počítač několikrát. Když už tedy musíte šetřit, pak raději na drahém procesoru či 3D videokartě (ceny padají neuvěřitelně rychle) a uspořené peníze investujte do svého zdraví a do ergonomie počítače.

Samozřejmě pokud si pořizujete počítač na hraní, na práci s grafikou nebo jako výkonný server, platí poněkud jiná pravidla. Například u herního počítače určitě nebudete šetřit na procesoru ani na 3D kartě. To samé platí u počítače pro grafickou práci -- zde asi oceníte i více paměti. Malinkou výjimkou je server, u něj můžete výrazně ušetřit na monitoru, daleko nejlepší je monitor nekupovat vůbec a použít nějaký starší již vyřazený kus.

Tolik tedy co se týká obecných předpokladů pro koupi počítače. V další části se již budeme věnovat jednotlivým součástkám podrobněji.

Klávesnice

Ušetřit pár stovek korun na klávesnici se opravdu vůbec nevyplatí -- některé horší klávesnice se například nedají použít u her, které vyžadují ovládání více klávesami. Stisknutím více kláves může totiž dojít k vzájemnému zablokování. Také si při výběru dejte pozor, zda vám klávesnice dobře sedí. Zejména skalní příznivci ergonomie mají dnes těžké časy. Sehnat klávesnici "nevylepšenou" miliony nesmyslných tlačítek pro Windows je malý zázrak.

Větráček

Téměř nikoho asi nenapadne, že taková malá součástka, jako je větráček, může být životně důležitá. Představte si, že

máte kancelářský server, který poběží déle než 8 hodin denně. V takové případě mu sériově dodávaný a velice levný větráček na procesoru určitě nejpozději do roku odejde do věčných lovišť. Ač se to nezdá, kvalitní větráček na procesoru je součástka, kterou se všichni snaží ošidit, ale přesto je pro chod počítače naprosto nezbytná.

Důležité je, aby větráček byl schopen procesor uchladit i při zavřené skříni, dlouhodobém provozu, vyšší letní okolní teplotě a měl by vydržet běžet několik let bez vykvedlání ložiska. Levné OEM větráčky s chladiči rychle odcházejí, je proto vhodné koupit raději dražší a výkonější.

Taková malá krabička

Rovněž výběr krabice je velice často neoprávněně podceňován. Z počítače totiž kromě monitoru a skříně není často vidět téměř nic jiného. Právě proto zde trošku podrobněji probereme kritéria, která je vhodné u takové počítačové krabice sledovat:

* provedení desktop nebo tower(věž) -- desktop je nízký a široký, typicky leží na stole pod monitorem, zatímco tower má malou základnu, ale je vysoký (provedení bigtower je nejvyšší, miditower je střední a minitower je nejmenší)

* provedení AT, ATX nebo kombinované -- výběr závisí na použité základní desce (více najdete v sekci motherboard)

* výkon zdroje -- kromě systémů s procesorem Athlon (AMD) jsou všechny zdroje dostatečně dimenzovány, pro Athlon je nutné mít kvalitnější zdroj, nejlépe certifikovaný AMD (tento procesor je totiž citlivý na zvlnění napájecího napětí)

* místo pro procesor -- při výběru skříně je nutné ověřit, zdali se vše vejde dovnitř (např. u některých skříní není dostatek místa pro procesor nebo paměti díky umístění napájecího zdroje)

* dostatečná vzdušnost -- pokud nemá skříň dostatek otvorů na větrání a není v ní dostatečný tah (i vlivem nevýkonného větráku na zdroji) bude se systém přehřívat.

Takže zatím

No a to je pro tentokráte opět všechno a jestliže vás opravdu zajímá, co je důležité na ostatních součástkách pak si budete muset počkat na příští, tentokráte již poslední pokračování.

--- als ---


6. kapitola

Smontujte si vlastní počítač -- co tam vlastně dát II.

Libor Chocholatý

Vladimír Myslík

Napsat úvod k tomuto dílu je opravdu velice jednoduchá záležitost, jeho obsah je totiž jasně daný již od minula. Řeč bude znovu o jednotlivých dílech, a to konkrétně o myši, monitoru, základní desce, procesoru a dalších nezbytných součástkách, které dělají počítač počítačem. Neočekávejte samozřejmě žádná konkrétní doporučení, ale spíše obecné informace, které by vám měly pomoci při výběru konkrétního hardwaru. Ale dost už úvodu a raději začněme s fakty.

V minulém dílu na téma konkrétních součástek příliš místa nezbylo a řeč byla vlastně jen o počítačové skříni (case), větráčku na počítači a klávesnici. Takže lze předpokládat, že již máte vybranou designově vyhovující skříň, o které doufáte, že se do ní všechno vejde a bude dostatečně vzdušná, že máte klávesnici, u které vás nebudou po chvíli psaní bolet ruce a že jste zvolili dostatečně výkonný chladicí systém pro procesor. Na první pohled je vám ale určitě jasné, že do funkčního počítače budete potřebovat mnohem více.

Malé zvíře domácí -- myš

Částka vydávaná za myš je sice vůči rozpočtu celého počítače téměř zanedbatelnou položkou, přesto by určitě bylo škoda tyto peníze přímo vyhodit z okna. I tady ovšem můžete sáhnout po zařízení, které bude stát relativně hodně, často ale nenabídne odpovídající výkon. Při výběru myši byste se pak měli vyhnout zařízením, která hlásají nesmyslně vysoké rozlišení (až 1 200 dpi a více) a přitom mají někde na krabici malým písmem napsáno, že je těchto hodnot dosaženo pomocí dynamického rozlišení. Právě špatně nastavené dynamické rozlišení může způsobovat, že se vám bude nepřesně "myšovat" do některých míst. Rozlišení ale není jediným úskalím při výběru myši, dalším problémem je počet tlačítek a připojený konektor. U prvního zádrhele není výběr až tak jednoduchý, po éře dvou- nebo třítlačítkových myší totiž nastupují speciální přídavky ve formě různých koleček, bočních tlačítek apod. Při koupi nějaké takové "super" myši s podobným vylepšením si ověřte, jestli vám daná vymoženost opravdu vyhovuje a velký pozor si dejte zejména v případě, že hodláte provozovat i jiné operační systémy než Windows 95 (nejedná se pouze o Linux nebo jiný unixový klon ale i o Windows NT, kde měly některé vylepšené myši vcelku dost potíží s funkčností).

Posledním problémem je pak použitý konektor. V současnosti seženete hlavně sériové (připojené přes 9pinový Cannon konektor) a PS/2 myši. Jen drobné upozornění, do ATX systému připojíte oba druhy myší, do starších AT pouze sériové provedení. Pokud ale máte na výběr, berte variatnu PS/2, ušetříte si tak jeden sériový port, který se vám někdy v budoucnu může hodit.

Myši samozřejmě nejsou jediná polohovací zařízení, podobnou službu vám odvede tablet, světelné pero, trackball apod. Volba takového zařízení je ale otázkou vkusu, pro některá použití jsou ale nezbytnou nutností (grafika, CAD systémy apod.). V současnosti se také objevují myši připojitelné přes USB, ale to asi není v žádném případě nutné -- PS/2 rozhraní plně postačuje.

Monitůrek

Kvalitní monitor je jednou z nejdůležitějších součástek počítače, velký monitor dokáže práci velice zpříjemnit a urychlit, na druhou stranu malý a blikající kousek udělá z práce s počítačem úplné peklo. Ačkoliv tato myšlenka v seriálu již několikrát padla, je vhodné ji znovu připomenout -- na monitoru rozhodně nešetřete.

Co tedy prakticky na takovém monitoru sledovat? Všechny požadované parametry lze shrnout lehce -- co největší. Tedy prakticky čím větší úhlopříčka, tím lepší (na 14" monitory zapomeňte, nejmenší velikost je 15", ale optimálních je minimálně 17" monitor). Obdobné parametry sledujte u šířky pásma -- pokud možno co největší, a to jak celkovou frekvenci (MHz) tak frekvenci v horizontálním (kHz) a vertikálním (Hz) směru. Pro vaše preferované rozlišení by pak měl monitor zvládat minimálně 75 Hz, ale v praxi je to spíše 85 Hz. Jediný ukazatel, který by měl naopak být nejmenší, je dot pitch (rozteč bodů masky), čím menší, tím čistší a ostřejší by mohl být výsledný obraz (za dobrou rozteč lze považovat maximálně 0,27 mm).

Ačkoliv předchozí odstavec by měl stačit pro výběr ideálního monitoru, přesto je vhodné zmínit ještě některé další faktory. Zejména se jedná o typ nanesení luminoforů. V současné době se setkáte se třemi typy:

* delta -- jednotlivé otvory v masce jsou kruhové, uspořádány pod úhlem 120 stupňů. Nevýhodou je ale velká plocha způsobující tepelnou roztažnost, a tím i nekvalitní obraz. Dnes jsou již zastaralé a rozhodně takový monitor nekupujte.

* inline -- asi nejrozšířenější, otvory v masce jsou obdelníkového tvaru a luminofory jsou naneseny vedle sebe.

* trinitron -- luminofory jsou naneseny podobně jako v předchozím případě, jedná se ale o souvislé pásy. U některých lidí se právě u monitorů trinitron projevuje efekt přecházení očí při pohledu zblízka. Nechejte si tedy takovýto monitor předvést, to ale samozřejmě platí pro všechny typy.

Další vhodnou vlastností je OSD (on-screen display) -- takové monitory jsou ergonomičtější a dají se jednodušeji nastavit. Vybraný monitor by pak měl určitě splňovat některou z vyzařovacích norem a umět úsporný režim DPMS (Display Power Management Signaling). S monitory, které taková nastavení nesplňují, se ale již v dnešní době téměř nesetkáte. Při výběru také nezapomeňte vybírat non-interlaced monitory, to je důležité zejména u levných monitorů, kde obnovovací frekvence vypadá výborně, ale může se jednat o interlaced (prokládanou) variantu, v dané frekvenci bude tak vlastně obnovena jen polovina obrazu ( každý druhý řádek).

Vybraný monitor si pak nechejte předvést a sledujte další prvky jako rozostření v rozích a ujetí barev (to se projeví zejména v nižších rozlišeních). Ideální je pak vzít právě tento předvedený kus, v monitorech stejného typu se totiž mohou projevit velké rozdíly i kus od kusu, konkrétně v ostrosti a konvergenci barev.

Samozřejmě poněkud jiná situace nastává, když se rozhodnete koupit LCD nebo plazmový monitor. V takovém případě rozhodují poměkud jiné parametry a hlavně diametrálně rozdílné ceny. Najdete sice hodně lidí, kterým by se takový monitůrek líbil, ale většina si na něj asi nechá zajít chuť.

Karta grafickaja

Ke kvalitnímu monitoru patří i dostatečně výkonná grafická karta. Zde existuje několik možných řešení, pro levnější kancelářské použití a nenáročné aplikace lze použít motherboard s integrovanou videokartou, a malinko tak ušetřit. Takový počítač bude ale určitě velice rychle zastarávat, zejména pokud na něm budete chtít hrát některé moderní hry. Koupit grafickou kartu samostatně určitě není špatná idea. Horší to už je s výběrem, který je opravdu složitý. Vývoj totiž v oblasti grafických karet postupuje opravdu rychle. Nové hry potřebují výkonější grafiku než kdykoliv předtím a tomu odpovídá i pohyb v oblasti videokaret a zejména u 3D akcelerátorů.

Podle Moorova zákona se výkon procesorů každých 18 měsíců zdvojnásobuje. O urputnosti vývoje v oblasti 3D pak může svdčit to, že za tu samou dobu, tedy za 18 měsíců se výkon zosminásobil. Tomu odpovídají i ceny, které padají každým dnem. Přemrštěné zaváděcí ceny pro opravdové herní maniaky pak po necelých 6 měsících padají do relativně přístupných cenových relacích, aby se za dalších 6 měsíců proměnily na ceny téměř výprodejové. Přitom je ale nutno podotknout, že každá z dále jmenovaných karet zvládne bez nejmenšího zaváhání všechny kancelářské aplikace. Pokud tedy potřebujete grafickou kartu, vyberte si některý z následujících 3D akcelerátorů, a to podle svých potřeb a hlavně podle aktuálního stavu své peněženky.

Asi nejlepší je rozdělit karty do generací, podobně jako je tomu u počítačů:

Generace karty 	Typičtí zástupci

1. generace	3dfx Voodoo1

2. generace	3dfx Voodoo2, nVidia Riva 128, TNT

3. generace	3dfx Voodoo3, nVidia TNT2, Matrox G400, ATI Rage Fury PRO/MAXX, S3 Savage 2000

4. generace	nVidia GeForce 256, 3dfx Voodoo4, 5

Karty 2. generace jsou dnes relativně běžně dostupné za rozumnou cenu, ale neposkytují takovou rychlost, jakou vyžadují ty nejnovější hráčské pecky. Výkonově si pak poradí s asi rok starými hrami, u novějších již výkon asi stačit nebude. Karty 3. generace pak již uspokojí všechen dnes požadovaný výkon, samozřejmě ve spolupráci s výkonným procesorem o frekvenci 500 MHz (rychlejší stejně nedokáží plně využít). Generace s pořadovým číslem 4 je pak určena zejména pro sny, její cena je opravdu veliká, za to ale poskytuje více než 2násobnou rychlost vykreslování scén než předchozí generace.

Zase za týden

Více se již bohužel do tohoto čísla nevejde, na pokračování zabývajícící se výběrem motherboardu, procesoru a dalších nutných součástek si budete muset ještě týden počkat. Dovíte se také něco o cenách pamětí, redukcích a dalších nepříliš obvyklých součástkách.

--- als ---


7. kapitola

Smontujte si vlastní počítač -- hodně štěstí, dělníci počítačové revoluce

Libor Chocholatý

Vladimír Myslík

Začátek tohoto článku bude asi malinko smutný, protože hned na úvod je třeba upozornit, že tento díl je dílem posledním. V šesti předchozích pokračováních jste se dozvěděli, jak se vlastně takový počítač montuje, část jsme věnovali troubleshootingu a celé povídání bychom měli zakončit několika málo doporučeními pro výběr jednotlivých součástek. A právě posledně zmiňované rady budou i náplní tohoto posledního pokračování.

Ve dvou předchozích dílech jsme již vlastně probrali velké množství součástek, které jsou pro počítač tou opravdovou nutností, přesto ještě to nejdůležitější chybí -- procesor, základní deska a paměti. Právě těmto se pak budeme věnovat v dalších odstavcích. Nakousneme také problematiku nezbytností, které dělají počítač pokud možno co nejvýkonnější. To vše bude doplněno nezvykle velkým počtem tabulek, které by vám měly usnadnit výběr.

Ach, matko procesorová

Volba motherboardu je velice těsně spjata s výběrem procesoru a pamětí. Různé typy procesorů totiž můžete použít jen v pro ně připravených motherboardech a obráceně. To sice neplatí vždy, pomocí vhodné redukce můžete některé procesory použít i v pro ně neuzpůsobených základních deskách. Ale o tom až později.

Obecně lze říci, že v dnešní době máte na vybranou mezi třemi základními systémy v závislosti na použitém procesoru. Může se tedy jednat o starší systém s Pentiem, nebo o novější systémy určené pro Pentium II/III či Celeron nebo systémy s AMD K7. Výběr takového systému se pak řídí zejména vašimi finančními možnostmi a požadovaným výkonem. Na kvalitním motherboardu se stejně jako na monitoru nevyplatí šetřit. S vhodnou základní deskou totiž můžete po určité době (až spadnou ceny) udělat relativně levný upgrade, kdy váš starší, na pomalé frekvenci pracující, procesor zaměníte za výkonější. Pouze za cenu procesoru pak lze zvýšit výkon celého stroje o desítky procent. Podívejme se tedy na jednotlivé systémy poněkud podrobněji:

* Pentium a kompatibilní klony do socketu 7 -- jedná se o již relativně starý systém, který ale ještě v mnoha použitích plně postačuje a co je hlavní, jeho cena je opravdu lidová. Takové motherboardy můžete osadit buď

pamětmi RAM FPM nebo EDO DRAM (i SDRAM). Co se týká procesorů, je situace poněkud složitější, firma Intel již procesory Pentium nevyrábí, tudíž jedinou možností jsou existující klony. Do motherboardů, které podporují frekvenci 100 MHz (Intel Pentium podporuje jen 66 MHz), lze pak pořídit procesor AMD K6, Cyrix 6x86, 6x86MX nebo IDT náhradu. Tyto procesory jsou výkonnostně srovnatelné s originálním Pentiem, o čemž svědčí například i označení PRxxx u procesorů Cyrix, kde xxx je právě ona odpovídající varianta Pentia.

Základní desky s čipsety firmy Intel bohužel nepodporují 100MHz sběrnici, kterou vyžaduje procesor AMD K6. Tyto procesory ale nelze příliš doporučit, protože čipy AMD K6, speciálně však Cyrix 6x86, měly totiž velké problémy s kompatibilitou a často docházelo k zatuhnutí systému vlivem přehřívání. Pokud se přesto rozhodnete pro toto řešení, pak si dejte pozor, aby byla základní deska označena pojmem "Super 7", tedy že podporuje AMD K6 100MHz sběrnici. Co se týká pamětí, nejčastěji se setkáte s deskami, které umějí paměti EDO DRAM (v 72pinovém provedení SIMM), některé dokonce umějí i SDRAM DIMM či EDO DIMM (EDO paměti v DIMM patici jsou ale velkou vzácností).

* Intel Pentium II/III a Celeron -- v dnešní době se jedná o dostatečně levné, a přitom spolehlivé systémy. Samozřejmostí je pak podpora pamětí SDRAM DIMM. Obecně lze říci, že mezi jednotlivými typy motherboardů nejsou velké rozdíly, zaleží v podstatě jen na čipsetu, kterým je motherboard osazen. V současné době jsou nejrozšířenější čipsety firmy Intel, která vyrábí několik takových řad -- BX, ZX, LX a EX, ale prakticky použitelné je vlastně jen BX/100 MHz a sada ZX. Vhodná je také řada i810, která nalezne nejlepší uplatnění v kancelářích. Pro větší přehlednost pak vidíte některé čipsety spolu s jejich vlastnostmi v tabulce.

* AMD Athlon (AMD K7) -- existuje zatím pouze v mechanickém provedení Slot A, což je skoro totéž jako intelovský Slot 1, elektricky jde však o naprosto jiné zapojení. Starší verze procesorů vyráběné 0,25um technologií poskytovaly sice vysoký výkon, ale měly také vysokou spotřebu energie, a tím i zvýšené nároky na chlazení. Nové procesory 0,18um jsou pak již bez jakýchkoliv problémů. Jediným problémem tohoto řešení je nedostatek čipsetů, kdy v dnešní době existuje pouze čipset AMD750, z ostatních výrobců se nyní očekávají čipsety firem Ali a SiS, které jsou teprve ve stadiu příprav.

Důležité čipsety

Výrobce/Čipset – Nasazení – Vybrané vlastnosti

Pentium II line Intel/440BX – všude – 100 MHz FSB, UDMA/33, 2x AGP, dual, SDRAM

Intel/440ZX – všude – levnější než BX, má podobné vlastnosti, nemá však dual a můžete osadit maximálně 256 MB RAM

Intel/440LX – pro celerony 66 MHz – podporuje FSB

Intel/810 – kancelářské použití – 133 MHz FSB, integrovaná videokarta, levný

Intel/820 – zatím asi nikde – RDRAM, 133 MHz FSB, drahé, AGP 4x, UDMA/66

VIA/Apollo Pro CuMine – všude – levné, 133 MHz FSB, UDMA/66, AGP 4x

Athlon AMD/750 Athlon – high-end – AGP 2x, 100 MHz SDRAM, UDMA/66

V následujícím odstavci se pokusíme zhodnotit tabulku důležitých čipsetů. Obecně lze říci, že motherboardy s čipsetem 440BX patří mezi nejspolehlivější a nevadí u nich ani to, že nejsou nejnovější, na trhu jsou totiž již déle než rok. Verze 440ZX je pak levnější variantou předchozího typu a tomu by měla odpovídat i cena -- sleva by v tomto případě měla být alespoň 1 000 Kč, jinak se pokuste najít jiného prodejce s rozumnějšími cenami. Co se týká čipsetu 440LX, ten je již odsouzen do důchodu a ke koupi ho lze doporučit opravdu jen za hodně zvýhodněnou cenu. Relativně nový čipset i810 je v současné době ideální řešení pro kancelářské použití, má totiž integrovanou videokartu, která sice částečně zpomaluje celý systém, ale ve spojení s nejlevnějším Celeronem poskytuje řešení, jenž je pro kancelářské aplikace jako dělané, výkon je dostatečný a cena opravdu nízká. O čipsetu Intel i820 se pak jen velice těžce hledají nějaká pozitivní slova, tato varianta se totiž výrobci opravdu nepovedla, měla nahradit starší 440BX, ale zřejmě zejména díky špatné marketingové politice nebyla tato technologie RAMBUS RDRAM přijata.

Intelovskými čipsety samozřejmě nabídka motherboardů ani zdaleka nekončí a rozhodně není dobré přehlížet ostatní výrobce, jako je například Via. Přesto jde říci, že motherboardy s čipsety Intel jsou v dnešní době standardem a proto většina z vás asi sáhne právě po výrobku této firmy. V další tabulce je proto připraven malý seznam, který se snaží zařadit některé kombinace motherboard/procesor do kategorie typického použití.

Vybrané (vhodné) konfigurace pro některá použití

Procesor/čipset–Provedení – Určení – Použitá videokarta

Pentium II,III,Celeron/440BXdual – Slot 1,Socket370 – server – jakékoliv

Pentium II,III/440BX – Slot 1 – vhodné téměř všude, speciálně pak pro hry – 3D akcelerátor

Celeron PPGA/440BX, 440ZX – Slot 1 MB/redukcePPGA – pro spořivého hráče – 3D akcelerátor

Celeron PPGA/i810 – Socket 370 – kancelář – videokarta je integrována přímo na motherboardu

Celeron/Apollo Pro+ – Slot1, PPGA – úsporné řešení – podle nasazení

CuMine/Apollo Pro+ – Slot1, FCPGA 133 MHz – výkonné řešení pro Cumine – podle nasazení

Athlon/AMD750 – Slot A – náročný hráč – 3d akcelerátor

AGP -- je to na něco?

Nedílnou součástí motherboardu jsou samozřejmě i jednotlivá počítačová rozhraní, jako je AGP, PCI, ISA apod. V současné době se nejčastěji setkáte právě s prvními dvěma. Zvýšit pozornost pak musíte pouze u ISA slotů, často totiž doma najdete relativně hodně ISA karet (modem, zvukovka apod.), ale ne všechny boardy mají více než jednu ISA pozici, podívejte se proto raději před koupí do specifikace. Zajímavou otázkou je také sběrnice AGP. Ta je primárně určena pro videokarty, a to zejména díky své rychlosti, v módu AGP 2x je totiž tato sběrnice 4x rychlejší než PCI sběrnice. Tato rychlost však není vůbec potřeba, stejnou práci odvede vhodný 3D akcelerátor vybavený dostatkem paměti. U některých motherboardů s čipsetem i820 se dokonce vyskytovaly u takovýchto rychlostí nečekané problémy. AGP je také nejčastější příčinou nezdaru při přetaktování systému, starší karty se totiž při rychlosti AGP nad 66 MHz kousají. Pokud tedy vybíráte mezi více boardy, není AGP 4x vždy tou největší výhodou.

Silikonové srdce -- procesor

Volba procesoru kupodivu není tak složitá jako výběr základní desky, počet variant je zde totiž poněkud omezenější. Platí zde jednoduché pravidlo: čím vyšší frekvence, tím lepší, čím méně mikronů, tím lépe. Nedílnou částí této operace je pak cena, kterou za daný procesor zaplatíte. Samozřejmě tyto ukazatele jsou na sobě velice závislé, s klesající hodnotou prvních dvou ukazatelů roste cena. Rychlost procesorů se ale každých 18 měsíců zdvojnásobuje a tomu odpovídá i pád ceny silikonových srdcí. Tuto informaci je proto vhodné mít na paměti při výběru správné tepové frekvence, úplně nejnovější nejrychlejší novinka totiž stojí často i několikanásobně více než její o pár měsíců starší bratříček.

K procesorů pak již vlastně jen jednu krátkou poznámku týkající se chlazení, procesory vyráběné 0,25um technologií se dají rozumně chladit do cca 30 W, tedy zhruba do frekvence 500 MHz, od této frekvence výše již nastávají drobné problémy, u procesorů Athlon pak i s kvalitou napájení. Vybírejte proto velice obezřetně.

Redukce Slot 1 -> Socket 370 (pro PPGA, FCPGA procesory)

Při uvedení nového procesorového standardu asi majitelé starších motherboardů se Slotem 1 skřípali zuby, na první pohled se totiž zdálo, že pro ně budou nové procesory zapovězeny. Naštěstí se ale objevil nový produkt s názvem "Slotket", původně od firmy Abit. V současné době takových firem existuje již několik, ale ne všechny produkty jsou dostatečně kvalitní (zajímavý seznam je například na adrese www.chu.cam.ac.uk/home/RGA24/slocket.htm). Hlavním úkolem takovýchto zařízení je pak zprostředkovávat redukci mezi procesory pro Socket 370 a motherboardy se Slotem 1. Zajímavé může být použití takovýchto redukcí v případě dual motherboardů určených pro servery, to ale ne všechny redukce dokáží. Obecně lze říci, že slotket je rozhodně zajímavá alternativa, která může relativně levně (cena je kolem desítek dolarů) prodloužit životnost celého motherboardu.

Počítačové neurony -- RAM

Výběr pamětí je relativně lehkým úkolem, i když i zde se mohou vyskytnout drobné problémy. Pokud s procesorem a motherboardem neplánujete žádné speciální akce (přetaktování apod.), lze použít téměř libovolné paměti, hlavně by jich mělo být dost a měly by být co nejrychlejší. Poněkud jiná situace nastává u modernějších motherboardů s PC 133 specifikací nebo v případě, že chcete experimentovat s frekvencemi. Tehdy je vhodné koupit spíše značkové paměti, které nebudou chybovat v případě vysokých frekvencí. Bohužel značení pamětí je relativně složité a nepřehledné, před výběrem je proto vhodné navštívit např. adresu www.bxboards.com/sdram.html, kde nalezne většinu informací, které k výběru paměti potřebujete.

Zajímavým momentem pak může být cena, ta se totiž vyvíjí často velice neočekávaně. Jistě ještě máte v paměti nedávnou paměťovou krizi, která následovala po zemětřesení na Tchaj-wanu. Její důsledky konečně můžete vidět na grafu, dnes jsou ale již ceny relativně opět dole, a pokud tedy nějakou paměť potřebujete, pak určitě kupujte, pohyb směrem dolů se dá očekávat jen těžko.

A co to ostatní?

Jak jistě vidíte, konec článku se nebezpečně rychle blíží, a přesto zbývají ještě desítky součástek, o kterých nebyla ani zmínka. Je tomu tak úmyslně, úkolem tohoto seriálu bylo spíše přiblížit problematiku stavby počítače a ne probrat jednotlivé součástky dopodrobna. Výběr harddisku, CD-ROM nebo DVD-ROM mechaniky, modemu či jiného zařízení je totiž tématem složitý a nepatří do tohoto seriálu. Daleko více se o takových zařízeních totiž dovíte jen o pár stran dále v rubrice Testy/Recenze, kde máte každý týden na výběr mnoho takových zařízení.

No a to je vlastně konec, možná jste si po přečtení tohoto seriálu nějaký počítač postavili, možná necháte postavit, v každém případě ale doufáme, že jste zde nalezli alespoň některé nápady, které se vám budou hodit anebo vám ušetří práci. Doufáme také, že jste pochopili, že práce "dělníků počítačové revoluce" není v žádném případě jednoduchá. A proto vám přejeme hodně štěstí při montáži a žádné vadné součástky.

--- als ---